ПРИЛОЖЕНИЕ “КАЛЕНДАР”
(разработка на Юлия Йорданова, 5.ІІІ.1998 г.)

І. Български народни традиционни празници - подбор от календарните
(забел.: Българските народни празници са три вида - 1. семейни и 2. календарни, които са традиционни; и 3. граждански, които са модерни.)

1. БЪДНИ ВЕЧЕР и КОЛЕДА
2. НОВА ГОДИНА (СУРВАКИ)
3. СИРНИ ЗАГОВЕЗНИ и КУКЕРОВДЕН
4. БАБА МАРТА (1-ви МАРТ)
5. ЛАЗАРОВДЕН и ЦВЕТНИЦА
6. ВЕЛИКДЕН и ГЕРГЬОВДЕН
7. 24-ти МАЙ - граждански
8. СВ. СВ. КОНСТАНТИН И ЕЛЕНА (НЕСТИНАРСТВО)
(забел.: В №1, №3, №5 и №6 са групирани по два празника, тъй като те поради обредната си близост съставят един празничен комплекс.)

ІІ. Международни празници в българския празничен календар- подбор

1. РОЖДЕСТВО ХРИСТОВО (КОЛЕДА)
2. НОВА ГОДИНА
3. СВ. ВАЛЕНТИН
4. ВЪЗКРЕСЕНИЕ ХРИСТОВО (ВЕЛИКДЕН)
5. 1-ви АПРИЛ
6.1-ви ЮНИ

ІІІ. Български народни празници - описание

1.	 БЪДНИ ВЕЧЕР и КОЛЕДА

Рождество Христово (Коледа) е сред най-почитаните празници от българите в православния календар. Той се чества на 25-ти декември, но празникът в действителност започва в навечерието преди този ден, когато се празнува Бъдни вечер в тесен семеен кръг.
Главното тук е бъднивечерската трапеза, която според традицията се нарежда на земята върху слама, покрита с ленена кърпа, и която не се раздига до другия празничен ден на Рождество. Домакинът има обредно задължение да отсече за огнището дъбово дърво, което се поддържа запалено до сутринта и което може би заради това също се нарича “бъдник”. Домакинята пък омесва украсен хляб, наречен “боговица”, в който се слага сребърна пара за късмет. Месят се и коледни краваи във формата на кръг, подкова или осморки, наподобяващи хлебни кукли - тези краваи са за децата или за гостите коледари на другия ден. На Бъдни вечер се прекадява целия дом, запалва се свещ на трапезата, на която има наредени нечетен брой постни ястия като варено жито, леща, пълнени сарми с ориз, пълнени чушки с боб, тиквеник, счукан чесън с орехови ядки в мед, ошав и др. С разчупването на обредната пита се благославя и преди началото на угощението всеки гадае за здравето си по орехова ядка. По обичая не се става до края на храненето. Пие се греяна ракия и подсладено вино. Вечеря се бавно в очакване на коледарите, възвестяващи Рождество Христово. 
Коледарската дружина е само от ергени, които обикалят селището от полунощ на Бъдни вечер до деня на Рождество, като пеят по къщите празнични песни за Бога младенец и изричат благопожелания за всеки член от семейството. Коледарите са с празнично облекло, от което най-впечатляващ е калпакът, украсен с чемширени китки и с венци от бучки захар или пуканки. Всички носят тояги, на които окачат дарените краваи, и имат пъстри торби за  останалите дарове. Основна роля на момците коледари е да вестят за раждането на младия Бог и за бъдещо благополучие на хората, което личи от празничните им песни.  Стопаните отговарят на поздравленията с почерпка на домашната трапеза и с дарове, като всички са храни - краваи, луканки, сухи плодове и др. След празника младежите разпродават тези дарове, а получените средства дават на църковното или на училищното настоятелство. След гостуването на коледарите хората отиват празнично облечени на църква, а през деня посещават общото увеселение на мегдана, където играят хора. Празничната трапеза на Коледа за разлика от бъднивечерската не е постна - сервират се баница със сирене, зеле с кървавица, пържено свинско, баклава и др. Рождество Христово се празнува цели три дни, през които хората си гостуват и особено на именниците.

2. 	НОВА ГОДИНА (СУРВАКИ)

Нова година се свързва с християнския празник Обрезание Господне и в навечерието срещу него се извършва втората кадена вечеря, която следва първата на Бъдни вечер преди Рождество Христово. След прикадяването на дома в последната нощ на старата година българите сядат на празнична трапеза, на която най-важните ястия са обредната баница с късмети, наричана “болгурник”, и вареният петел. В утрото на Нова година мъжете отсичат дрянови клонки, които жените украсяват празнично с цветна вълна, маниста, сушени плодове, пуканки, кравайчета, парички и др. Понякога за украса вместо това дряновицата се одялква ситно и се резбова художествено. Тези специални дрянови пръчки, наречени “сурвачки”, се правят за момчета и младежи, които на 1-ви януари тръгват да сурвакат по домовете. Когато гостуват в някоя къща, те удрят символично по гърба всеки от домакините, включително и домашните животни, като отправят благопожелания към тях за новата година. В знак на благодарност хората даряват сурвакарската дружина с кравайчета, наденици, ошав, дребни пари и др. Като обходят всички къщи през празничния ден, сурвакарчетата пускат своите украсени дряновици да плуват по реката или пък ги хвърлят на покрива. Момичетата и девойките на този ден пък “ладуват”, т.е. обредно напяват пръстени, пуснати в сребърно котле с прясна вода. Всяка мома е вързала своя пръстен с пъстър конец или дори с китка, за да го разпознае, когато малко момиченце го извади от котлето и останалите в песен предричат бъдещия избраник на девойката. Празникът на 1-ви януари е свързан с много шеги и веселие - и когато се теглят късметите, и когато се сурвака, и когато се предрича на пръстени.

3. 	СИРНИ ЗАГОВЕЗНИ и КУКЕРОВДЕН

Сирни Заговезни с Кукери е български народен празник, с който се започва поста преди Възкресение Христово (Великден), т.е. седем седмици преди Великден през месец февруари. На сирната неделя хората си взимат прошка и то главно по-младите от по-старите, младоженците от кумовете, децата от родителите и т.н., като целуват ръка. На празничната трапеза, на която обикновено са се събрали роднини, най-важният момент е хамкането на халва или на варено яйце, вързани на червен конец за тавана или за писана хурка. Всички насядат в кръг, а домакинята завърта конеца така, че халвата или яйцето да се улови от някого, но не с ръце, а с уста, което за него означава късмет за здраве. След това конецът се запалва и по него се гадае за здравето на всички вкъщи. Вечеря се с много млечни и “сирни” (със сирене) храни, което дава името на празника. След това мъжете излизат на двора и гърмят с пушки, младежите запалват буйни огньове и ги прескачат в съревнование, а ергените палят дървени стрелички, наречени “чилки”, и ги хвърлят в дворовете на харесваните девойки. Късно вечерта около догарящите огньове се завиват дълги хора, на които всеки се хваща, както е редът - от най-възрастните и мъжете до жените и децата.
Най-интересното на Сирни заговезни обаче е карнавалът с кукери, поради което този ден се нарича още Кукеровден. Според обичая се маскират само ергени или наскоро оженени мъже. На маските си кукерите слагат огледалца, маниста, паети, вълна, конци, панделки, цветя, дори и цяла кукла на върха. На пояса си те носят окачени звънци, които дрънчат при ходене и скачане, а в ръцете си размахват дървени саби или дълги въжета, които удрят с плющене в земята. В кукерската дружина освен тях има и други персонажи -  някои от участниците в маскарада са преоблечени и гримирани като булка с младоженец, като баба с бебе в ръце и гърбав дядо до нея, като циганка и поп, лекар и полицай, арабин и продавач на боза, мечкар с мечка, цар и царица, като магаре или камила, които се състоят от двама-трима души, наметнати с черга и снабдени със съответен животински лик. Тази многолюдна и пъстра кукерска дружина обхожда къщите през деня и разиграва смешни сценки, като бива черпена от домакините на всяко място. Празникът на Кукеровден продължава в дома с прошката, хамкането, гърмежите и огньовете, “чилкането” и хората на поляната, с което той се очертава като един от най-веселите за българите празници в годината.

4. 	БАБА МАРТА (1-ви МАРТ)

Най-българският празник измежду традиционните празници на българите е този на 1-ви март, наричан Баба Марта, който няма подобен на себе си никъде по света. Баба Марта е митичен образ, който дава названието на обичая на този ден да се окичват по дрехите “мартеници” - малки кукли от конци в бял и червен цвят, чрез които хората си пожелават зраве и дълголетие.
Рано сутринта на първи март се палят огньове, които всички прескачат за здраве и сила. Домакинята мята на оградата червено платно за омилостивяване на Баба Марта, а на стариците е забранено да илизат от къщи, за да не разсърдят митичната старица. На този ден жената вкъщи закичва с мартеници първо децата, после всички останали в дома, а накрая и най-малките домашни животни. Вярването е, че мартениците предпазват от всякакво зло и несполука. На някои места в България мартениците са освен бели и червени, но и разноцветни, като към червения цвят има син, зелен или розов цвят и дори е прибавена украса от паричка, синьо манисто, скилидка чесън, дряново клонче. Другаде пък куклите от бял и червен конец са с формата на женски и мъжки фигури, наричани Пижо и Пенда. Българите носят своите мартеници до девет дни или пък докато видят лястовица, щъркел или цъфнала овошка, на която после ги закачат. Някои скриват своята мартеничка под камък и след време гадаят за бъдещето си по това какви животинки са пролазили там. Мартуването при българите е един от най-живите празници, наследени от древната им култура.

5. 	ЛАЗАРОВДЕН и ЦВЕТНИЦА

Лазаровден и Цветница (Връбница) са български народни празници, които са във връзка с предстоящия седмица след това християнски празник в края на април, тачен особено много от източно-православната църква - Възкресение Христово (Великден). Великденската тема за възкръсването звучи и в празника на Лазаровден с притчата за възкръстналия Лазар, която дава името на празника, и в празника на Цветница, с който се чества възраждането на природата.
От сутринта на Лазаровден се събират девойки, които, съпровождани от невръстни момиченца, тръгват на групи из селото да пеят благопожелателни песни и да изпълняват малки хороводни танци. Лазарките са облечени в специални празнични дрехи, които напомнят невестинските костюми, имат на главите си големи венци от цветя и на гърдите си гердани от сребърни пари, а в ръце носят кошници за даровете на благодарните домакини, които според обичая трябва да са само яйца, защото те символизират жизнената сила. Накрая на празника лазарската дружина се събира насред село и заедно с другите хора завива дълго хоро.
На другия ден, на Цветница лазарките отново се срещат, носейки върбови венчета, китки и хлебни куклички, които пускат в реката, за да се “кумичат”. Девойката, чиито венче, китка или кукла изплуват най-отпред, бива избирана за “кумица” или “кръстница” на останалите лазарки. Вниманието вече се обръща към нея, другите девойки се редуват да я носят “на столче” с преплетени ръце, а на третия ден след Великден й отиват на гости. Всичко това напомня някои сватбени ритуали, а някъде в България дори има в лазарската дружина маскирани девойки като булка и младоженец. Посланието на обичая е да има живот и плодородие. По-възрастните жени през този ден носят върбови клонки в църквата, за да ги осветят, а после ги слагат на домашната икона или ги окачват на прага на дома си. Някои отиват на гробища да споменат свои и близки и там закачат върбовото си клонче. Обичаят с върбовите клонки се свързва с посрещането на Исус Христос в Йерусалим с лаврови венчета.

6. 	ВЕЛИКДЕН и ГЕРГЬОВДЕН

Великден е най-големият празник за православните християни, който се провежда в неделята след първото пролетно пълнолуние. На него се чества възкръсването на Божия син Исус Христос от мъртвите за нов и вечен живот, който обещава спасение на праведните хора. Гергьовден пък е празник, на който се чества началото на новата стопанска година, защото по древна традиция българите делели годината надве - от Гергьовден до Димитровден, което е лятото, и от Димитровден до Гергьовден, което е зимата.
Великденските празници обикновено са в края на април и приготовленията за Възкресение започват седмица преди това. Най-важното тогава е боядисването на великденските яйца, което според обичая става само на Велики четвъртък или на Разпети петък. На Велики четвъртък жените първо отиват в църква да се изповядат и чак след това боядисват яйцата и приготвят специалната пита за празника, наречена “яйченик”, защото в нея има вградено яйце. С първото боядисано яйце се начертава кръстен знак по челата на децата и после то се оставя на домашната икона, а другите се запазват за самия празник на Великден в неделя. Освен багренето на червени яйца, българите познават и шаренето на “писани яйца”, които изискват голямо художествено майсторство. Преди да се пуснат в багрилото, някои яйца се изрисуват с восък, при което се получават особено красиви декорации. На самия Великден хората отиват на църква и се връщат по домовете си със запалени свещи, поздравявайки се: “Христос возкресе!”, “Воистина воскресе!”. Младите семейства на този ден ходят на гости у своите кумове, родители и девери, носейки великденски хлябове и кошница с шарени яйца. Най-веселият момент е обредното чукане с яйца, при което оцелялото яйце се провъзгласява за “борак” и се запазва. По боренето с яйца се гадае кой ще има по-голям късмет и ще е по-здрав. Празникът продължава цели три дни.
На Гергьовден, т.е. на 6-ти май, православните християни честват празника на Св. Георги победоносец, който според притчата победил триглавия змей, поглъщащ жизнените сили на природата. Затова Св. Георги се тачи като покровител на воините, но в България той е и покровител на овчарите. На Гергьовден българите правят агнешки курбан, като преди това окичват жертвеното животно с красив цветен венец, а след приготовлението му го носят да се освети от попа в черковния двор.  На този ден е и първото издояване на млякото, което става в сребърно котле, увито също с цветен венец. Рано сутринта здрави и болни се търкалят в росна ливада за добиване на здраве. Празничната трапеза се подрежда на открито в църковния двор или на поляна, а след обяда младите връзват и окичват с цветя и зеленина люлки, на които ергените люлеят девойките, а те пеят песни. На този ден всички се мерят на кантар, за да “наддадат” тегло от здраве.

7. 	24- ти МАЙ

Двадесет и четвърти май е празник на славянската писменост и култура и той се чества като един от най-българските народни празници, защото делото на Светите братя Кирил и Методий, създали славянската азбука, започва именно от България преди повече от хиляда години. Старобългарската азбука възниква, за да се разпространява християнското учение сред славянския свят чрез превод на свещените книги от старите гръцки и латински езици на младите славянските езици. По православния календар паметта на Светите славянски първоучители се чества на 11-ти май, но със светската смяна на българския календар по юлиянското времеброене народният празник се провежда няколко дни по-късно - на 24-ти май. Според народната традиция на този ден се плетат венци от цветя, които да кичат ликовете на двамата славянски светци, пеят се народни и авторски песни, посветени на тях, устройват се официални тържества във всички училища и читалища в България. В столицата празникът на Св. Св. Кирил и Методий се провежда около паметника на първоучителите пред Народната библиотека, чийто патрони те са. А в най-стария университет на България - СУ “Св. Кл. Охридски” - учените организират седмица на Кирило-Методиеви четения. На 24-ти май всички деца поздравяват своите учители, които в днешно време са продължители на Кирило-Методиевото дело.

8. 	СВ. СВ. КОНСТАНТИН И ЕЛЕНА (НЕСТИНАРСТВО)

Християнският празник на Св. Константин Велики, основателят на историческия за източното православие град Константинопол, и на Св. Елена, майката на римския император и поборничка за християнската вяра, се чества на 21-ви май. Народният празник на българите в този ден обаче е свързан повече с древния култ към огъня и на празника на Св. Св. Константин и Елена в България се прави обичаят нестинарство, представляващ танцуване по жарава, уменията за което били предавани по наследство. Изпълнителките на нестинарския танц, които са само възрастни жени, стъпват боси върху искрящи въглени с иконата на Св. Св. Константин и Елена в ръце. По време на огнената игра те изпадат в транс, “прихваща” ги и те разговарят с отвъдното, като правят ясновидски прозрения. Излизайки от жаркия диск, една нестинарка предава иконата на следваща нестинарка, която навлиза в него, за да продължи обредния танц. Той въпреки това не може да трае дълго време и представлява само ярко заключение на костадиновденския празник. Зрелищната игра по въглени се предшества от дълги веселби, докато запалената рано през деня клада догори надвечер в жарава, достъпна вече за игра по нея.
Една седмица преди деня на нестинарския обичай започва подготовката за празника. Нестинарките заедно с тъпанджиите обхождат параклисите, построени около лековити извори, и ги почистват. На самия Костадиновден сутринта тръгва ритуално шествие към параклиса, където се съхранява чудотворната икона на светиите, а с нея шествието посещава близкия лечебен  извор и там се отслужва литургия. Денят продължава с празнична трапеза, с песни и хора край огнената клада в очакване тя да догори за нестинарската вечер. Това е едни от най-старите народни празници по южните български земи.

ІV. Международни празници в българския празничен календар - описание

1. 	РОЖДЕСТВО ХРИСТОВО (КОЛЕДА)

Рождество Христово е сред най-големите европейски празници, който се четва на 25-ти декември в целия християнски свят още от ІV в. На тази дата преди християнизацията са се чествали в древността римските сатурналии, които са били свързани с няколкодневно карнавално веселие. В този период на годината денят започва да нараства след най-дългата нощ в календара и заради това празникът се свързва надеждата на хората за нов и по-добър живот. По това кой човек се среща пръв през деня, наречен “полазник”, се гадае за предстоящи сполуки или нещастия. Навсякъде в християнския свят, особено сред католиците, хората украсяват дома си с глинени, порцеланени или картонени изображения на сцената на Рождество Христово, в която участват фигурки на божията майка Мария, на дърводелеца Йосиф, на младенеца Исус Хростос, на пастирите-поклонници и т.н. На празничната трапеза в този ден се слагат нечетен брой блюда, сред които особено значение имат свинското и бобовите ястия, орехите и кестените. Неизменно присъствие на празничната маса имат и запалените коледни свещи. От ХІХ в. насам хората си разменият поздравителни картички по повод раждането на божия син.

2. 	НОВА ГОДИНА

Нова година в европейските страни се чества според гражданския календар на 1-ви януари от ХVІІ в. насам, макар за Рим това да е започнало още през  ІІ в., докато другаде в Европа са посрещали Новата година на Рождество Христово (25-ти декември), на Възкресение Христово (м. април) или на Благовещение (25-ти март). Отличителен обичай на Нова година е да се украсява елхово дърво и това е традиция от ХVІІІ в. насам. На този ден хората си подаряват много подаръци и това създава голямо веселие. На празничната трапеза и този път се слагат нечетен брой блюда, сред които голямо значение имат свинското и бобовите ястия, орехите и кестените. На този ден отново се зачита поверието, че който влезе пръв вкъщи през деня, наречен “полазник”, предрича предстоящи сполуки или нещастия.

3. СВ. ВАЛЕНТИН
4. 	ВЪЗКРЕСЕНИЕ ХРИСТОВО (ПАСХА)

Възкресение Христово някога се е чествал на 25-ти март в целия християнски свят, а днес датата му се мени според лунния календар. На Пасха се украсяват яйца, с които се играе. Устройват се и други увеселения сред природата.

5. 1-ви АПРИЛ
6.1-ви ЮНИ

V. Български народни празници - образователно-игрови задачи

1. БЪДНИ ВЕЧЕР и КОЛЕДА

а) “Подбери от нарисуваните хранителни продукти и постави на масата само онези от тях, които се слагат на бъднивечерската трапеза!” - Условието изисква децата да се сетят, че тук храните са постни.
б) “Подбери от нарисуваните хранителни продукти и постави на масата само онези от тях, които се слагат на коледната трапеза!” - Условието изисква децата да се сетят, че тук храните са местни и обредната храна е свинското.
 премия: коледарски венец или коледарска торбичка за сувенир 

2. НОВА ГОДИНА (СУРВАКИ)

а) “Украси сурвачката по подходящ начин!” - Условието изисква децата да проявят естетически вкус.
б) “Украси китки за гадаенето на пръстени!” - Условието изисква децата да проявят естетически вкус.
 премия: сурвачка или украсен пръстен за сувенир

3. СИРНИ ЗАГОВЕЗНИ и КУКЕРОВДЕН

а) “Направи кукерска маска, която да е страшна, смешна или тъжна!” - Условието изисква децата да проявят фантазия и естетическо чувство.
б) “Прибави още образи по свой избор към персонажите в кукерската дружина!” - Условието изисква децата да проявят фантазия и чувство за хумор.
 премия: заговезнишка стреличка или кукерски звънец за сувенир

4. 	БАБА МАРТА (1-ви МАРТ)

а) “Направи мартенички по свой избор според моделите - 1. бели и червени пискюли, 2. бели и червени Пижо и Пенда, 3. разноцветни (червено-сини, червено-зелени и т.н.) пискюли,  4. украсени червено-бели или пъстри пискюли (с паричка, манисто и т.н.), 4. бели и червени понпони, 5. гривна от усукани бял и червен конец, 6. бели и червени фигурки по свое желание!” - Условието изисква децата да покажат познаване на мартениците и творческо въображение.
б) “Накичи  по подходящ начин цъфналата овошка с мартенички!” - Условието изисква децата да проявят естетически вкус.
 премия: мартенички Пижо и Пенда или мартенска гривна за сувенир

5. 	ЛАЗАРОВДЕН и ЦВЕТНИЦА

а) “Направи по подходящ начин лазарски венец от различни цветя!” - Условието изисква децата да проявят усет за съчетаване на цветовете.
б) “Направи по подходящ начин лазарски китки от различни цветя!” - Условието изисква децата да проявят усет за съчетаване на цветовете.
 премия: хлебна кукличка или плетена кошничка за сувенир

6. 	ВЕЛИКДЕН и ГЕРГЬОВДЕН

а) “Изрисувай  по подходящ начин “писано яйце”, като декорацията може да е многоцветна!” - Условието изисква децата да развият творческото си въображение.
б) “Изрисувай триглавия змей така, че едната глава да е страшна, другата да е уплашена, а на третата да личи, че командва другите две!” - Условието изисква децата да проявят артистичност и импровизаторски умения.
 премия: червено яйце или сребърно котле за сувенир

7. 	24-ти МАЙ

а) “Прочетете (в превод и на български!) следното четиристишие от народния химн за Светите братя Кирил и Методий:
“Бъдете преблагословени,
о, вий, Методий и Кирил,
отци на българското знанье,
творци на наший говор мил!”
б) “Съчинете поздравление за своя любим учител!”
 премия: книжката “Ян Бибиян” от Елин Пелин или писалка тип “паче перо” за сувенир

8. 	СВ. СВ. КОНСТАНТИН И ЕЛЕНА (НЕСТИНАРСТВО)

а) “Отговори на въпроса: Защо босоногите танцьорки не обгарят на жаравата?” - Условието е децата да развият логическото си мислене.
(Отговор: Нестинарките не обгарят на жаравата, защото психически са подготвени за това изпитание. Предаването на умението по наследство от майка на дъщеря означава, че те са имали възможност да се обучават на това.)
б) “Отговори на въпроса: Защо изворът с параклиса е лечебен?” - Условието е децата да развият логическото си мислене.
(Отговор: Изворът е лечебен, защото най-вероятно е на минерална воза и понеже е отдалечен от населеното място и е защитен от параклиса, той се запазва екологически чист.)
 премия: иконка на Св. Св. Константин и Елена или въгленче от жаравата за сувенир

VІ. Приложение “КАЛЕНДАР” - предложение за метафора на движението във виртуално пространство (Internet)

След като беше отхвърлена метафората за движение във виртуалното пространство с “влак” като неподходяща поради това, че образът е някак тромав и ограничен, т.е. че не е достатъчно подвижен и че не може да покрива цялата мрежа на въображаемото глобално информационно пространство (Internet), аз имам друга идея. Съобразявайки се и с последните писмени препоръки на Илияна Николова, с които разполагам, правя предложение, което цели да удовлетвори главно изискванията за: 1/ подходящ метафоричен образ на глобалната информационна мрежа, 2/ подходящ персонаж в ролята на гит (развождач на любознателно-игривото дете потребител на продукта) в света на интеркомуникациите. В своята аргументация ще добавя и други съображения в подкрепа на предложението.
Движението във виртуалното пространство е продукт на най-новите електронни технологии и затова то няма аналог в културната история на човечеството! В това именно е причината да не може лесно да бъде намерена подходяща метафора за него - освен такава, която да се свързва със старата представа на хората за фантастично, магично, вълшебно, свръхстествено и т.н. Ето защо аз предлагам:
Метафората на Internet да бъде не някакъв реалистичен образ (като влак напр. или друго познато средство за механизирано придвижване в пространството), а някакъв фантастичен образ за света на глобалните и моменталните комуникации. Първото, което идва наум в такъв случай, е фантастичният, “приказен” свят от фолклора (от народните поверия по-специално). Но след размисъл като по-интересна се откроява фантастиката в литературата за деца, в която, разбира се, присъстват много фолклорни мотиви. Тя е по-интересна, защото е по-богата и по-свободна в набора си от образи и сюжетни решения. Освен това обръщането към определен български автор на литература за деца би подчертало националната, българската специфика на образите в програмата повече, отколкото това би сторил фолклорът, който по принцип разработва една в по-голямата си част “интернационална” митология. Конкретната авторска “митология” освен това ни предлага по-ясен модел, който можем по-лесно да премоделираме за нуждите на мултимедийната програма. И така, аз мисля, че можем да се обърнем към книгата на Елин Пелин “Ян Бибиян” (т. 1-ви - “Невероятни приключения на едно хлапе”). Предлагам тази книга като изходен модел за нас, тъй като тя удовлетворява и двете изисквания:
1/ Метафората за движение в глобалното информационно пространство да бъде тази за магическото пътуване в непознати светове - “непознатите” светове в книгата на Елин Пелин са “царството на злото” (в т. 1-ви, където магическият посредник е дяволчето Фют) и Луната спътник (в т. 2-ри - “Ян Бибиян на Луната”, където необикновеното пътуване е благодарение на майстора Франц Техниката). В нашия случай като непознат свят се явява светът на Internet, в който не Ян Бибиян, а нашето дете потребител на продукта (защо пък то да не получава, след като се включи в програмата, игрови псевдоним Ян Бибиян, който да е нещо като име-парола, име-пропуск…) ще странства по магически (= технически!) начин, придвижвано чрез вълшебствата (= техническите хитроумия!) на всезнаещото дяволче Фют (чийто портрет е черно човече с малки рогца и гъвкава опашчица, в която именно е заложена магическата му способност). Светът на Internet може да бъде представен  по аналогия на съвсем не толкова изпълненото със зло “царство на злото”, нарисувано от Елин Пелин в т. 1-ви, където Ян попада в чудната зала на огледалата. Ние можем да си представим, че в нашата игра заставайки пред огледало или дори между няколко огледала (нарисувани от аниматора чрез щрихиране най-вече на рамките им, може би), нашето дете участник в играта заедно с водача му Фют виждат не своите отражения, а лицата на другите деца, с които си комуникират в момента от далечно разстояние, но по вълшебен (т.е. по Internet) начин. Тук Елин Пелин, а и ние след него се възползваме от фолклорната представа за огледалото като магически вход между различни светове - тукашни и отвъдни. Огледалото може да ни послужи вместо “врата”, “прозорец”, “екран” и т.н., наподобяващи тези на компютърния монитор, чрез който детето успява да се види и поговори с останалия свят. След всичко това стигаме и до следващото изискване:
2/ Персонажът на развождач в света на Internet, където детето в ролята на Ян ще бъде разхождано по чудодеен начин, за да разучава, играейки, празниците на хората по земята, ще бъде, разбира се, партньорът на Ян Бибиян - самото дяволче Фют. Този фантасмагоричен образ на дяволчето е особено подходящ за целите на програмата ни, струва ми се, защото в самия литературен източник дяволчето се явява като “непослушно” за останалите дяволи, което ще рече, че не прави достатъчно лошотии, т.е. то е добро същество, а какво по-добро от такъв “гит за деца” - палав, но добродетелен и любознателен. Също много е подходящо, според мен, детето потребител да влезе в ролята на Ян, защото той според оригинала също е палавник, но е такъв по една съществена причина - че сам иска да открива света, а не да му го поднасят и втълпяват наготово.
С това се изпълнява и едно друго изискване, заложено в препоръките на Илияна Н. - да има водещ герой (Фют), да има хиперподвижност (дяволската опашчица, която е аналог на метлата на Баба Яга!), но и самото дете да е герой (тук под псевдоним Ян), т.е. да е едно от онези деца, които понякога се отегчават в училищния час не защото са мързеливи, а защото са по-артистични от останалите и търсят по-интересни начини за учене. Което в крайна сметка би трябвало да предоставя като ефект нашата програма!
3/ Предложената метафора на непознатия Inter-свят, наподобяващ “царството на злото” под земята (със залата на огледалата, напр.) и царството на техниката над земята (на Луната) в книгата на Елин Пелин “Ян Бибиян”, и предложеният персонаж за водещ герой, който знае и може всичко - дяволчето Фют, който като образ е буквално зает от първия том на чудесния роман за деца на Елин Пелин, предоставят и много други удобства за нашата програма:
а) Уловен за магическата опашчица на дяволчето, нашият “”герой” - детето участник в програмата - може да отиде където и да е в информационното пространство, преодолявайки всички физически препятствия (разстояние, време, климат, ландшафт, държавни граници и т.н.).
б) Дяволчето Фют се явява така необходимият преводач на децата от различни народности по света - то знае всички езици и знае всичко за всички, защото то е било навсякъде по света и постоянно го обикаля, завирайки се и в най-потайните кътчета.
в) Фют като всяко магическо същество знае и може всичко (“Ти си дявол, ти всичко знаеш, ти всичко можеш,… Фют!” - казва Ян на другаря си в игрите, с. 37 от т. 1-ви на романа), разбира и от “телекомуникация” и помага на детето участник в играта да телекомуникира с други деца по света; познава културата на всички народи и ориентира детето участник в играта правилно да изучава народните празници по света.
г) Доброто “дяволче” (нарисувано от аниматора със златни рогца, защото златният цвят символизира доброто, и с червена опашчица - при все че цялото човече е черно! - защото червеният цвят символизира чудодейството, мистичните способности - забел.: предложенията за цветовете на рогцата и опашчицата на персонажа са мои, на Ю. Й., не са по книгата на Елин Пелин, където целият Фют е в катранено черен цвят) поощрява детето участник в играта с премийни сувенири, когато то успее да се справи с попътните задачи, и го санкционира с “подарък” зелена опашчица (фосфорно зеленият цвят символизира злото) вместо някой сувенир от посетеното място, който детето да постави в своя info-куфар.
д) Игривият Фют - партньор на децата в техните палави и любознателни игри - познава всички деца и е естествен посредник между тях - Фют създава интернационални приятелства! И когато тези деца си общуват след това, те могат да изпращат електронните си писма и картички с “марка” (емблемка) с образа на Фют.
Надявам се, че моето предложение, което разгърнах тук доста подробно, ще ви допадне поне в нещо, защото то се опитва да удовлетвори основните изискванията за: 1/ детска Internet метафора (царството на Фют) и 2/ “превозно средство” из виртуалното пространство (опашчицата на Фют). Освен това виртуалното пространство, съградено от технологиите, има само един предходник в културната история на човечеството - условното времепространство, съградено от изкуството и литературата като негова разновидност. Затова аз предлагам да ползваме като първообраз, който да метафоризира нашите идеи, Елин-Пелиновите герои от романа му за деца “Ян Бибиян” с техните характеристики, като, разбира се, ние ги променяме по свое осмотрение според програмните си нужди.

VІІ. Библиография - подбор

1. 	Вера Грозева, “Православни традиции и български стародавни вярвания”, С., 1997
2. 	Елин Пелин, “Ян Бибиян”, т. І и ІІ, С., 1968
3. 	 “Календарни празници и обичаи на българите. Енциклопедия”, С., 1996
4. 	Рачко Попов, “Български народен календар”, С., 1997
5. 	 “Календарные обычаи и обряды в странах зарубежной Европы”, т. І-ІІІ, М., 1974 -1978
6. 	“Народы мира. Этнографические очерки”, т. І, М., 1964